2.-+CONDUCTISME

= CONDUCTISME – //BEHAVIOURISM// =

= = Es pot dir que neix a partir dels resultats obtinguts en un estudi realitzat per Watson i Raynor al 1920 amb un bebé. || - Watson (vessant psicològica i metodològica) - Raynor (vessant psicològica i metodològica) - Skinner (//Verbal Behaviour//, relacionat amb l’aprenentatge de llengües) - Staat (vessant psicològica – post Skinner) ||
 * ** Fitxa ** ||
 * ** Etapa ** || Trobem els primers indicis del Conductisme a principis del segle XIX, naixent com a tal a principis del segle XX, però amb més força a partir dels 50. En l’actualitat ha decaigut bastant l’èmfasi en aquesta teoria degut a les seves limitacions. ||
 * ** Idea general ** || L’aprenentatge del qualsevol cosa és el resultat de la repetició i la imitació de models o comportaments. ||
 * ** Creador/s ** || Pávlov va començar a descobrir aquesta teoria al 1890, però ho va fer amb un gos i anava destinada a investigar l'aparell digestiu.
 * ** Autors principals ** || - Pávlov (vessant fisiològica)
 * ** Seguida per ** || La crítica més gran va sorgir en el món del la lingüística, on Noam Chomsky i la seva crítica al Conductisme de Skinner, dóna lloc a la teoria lingüística de la Gramàtica Universal (//Universal Grammar - UG//).

Chomsky, Noam. //Review of verbal Behaviour//. Language, 35. 1959. ||

Aquesta teoria neix a partir d’un estudi als voltants de 1920 realitzat per Watson i Raynor amb un bebè de nou mesos anomenat Albert; tot i que durant el segle anterior ja hi havia indicis d’aquesta teoria. Es van adonar que el soroll de colpejar una barra d’acer amb un martell era el que més por feia al bebè; i el que van fer va ser analitzar la reacció d’aquell bebè quan li ensenyaven una rata, un conill i un gos, a la vegada que realitzaven aquell soroll.

Al cap de tres mesos, només amb la presència d’aquells animals, i sense la realització del soroll, el bebè ja s’espantava. Es van adonar que el bebè havia fet una **associació** d’aquells animals amb la sensació de por gràcies a la **repetició**, és a dir, havien creat una **condició** que donava lloc a una **conducta**. No van poder continuar amb l’experiment degut a la falta d’ètica que demostrava en experimentar amb humans. Van continuar l’experiment amb animals, obtenint uns resultats similars. (Harmer: 68 - 70)

- Característiques diferencials de la teoria
Aquesta teoria ha tingut gran importància en l’aprenentatge de diversos camps, però sobretot en el món de l’ensenyament de les llengües, tant en l’aprenentatge i adquisició de la llengua materna, com també en el de les segones llengües. - Els Conductistes creuen que **l’aprenentatge** es dóna gràcies a la **imitació**, és a dir, les persones podem aprendre qualsevol cosa gràcies a la imitació **repetida** d’uns **models** o d’unes **conductes**, creant com a conseqüència uns **hàbits** (//habit formation//). - El **procediment** per qualsevol tipus d’aprenentatge, tant verbal com no verbal**,** és el següent: 1. **// estímul //** (//stimulus//): hi ha d’haver un estímul que capti l’atenció de l’aprenent, cosa que aquest farà que s’hi fixi. Aquest estímul és també el models o conducta a imitar. 2. **// resposta //** (//response//): és el fruit de l’observació de l’estímul, és a dir, és la imitació per part de l’aprenent i la reacció que li provoca. 3. **// reforç //** (//reinforcement//): és la **repetició** constant d’aquest estímul, amb la conseqüent resposta, fins arribar a la formació de l’hàbit o conducta. Gràcies al reforç es creen unes fortes **associacions** estímul-resposta - Es dóna molta **retroalimentació** als aprenents **dels errors** que fan, i la manera com corregir-los. Evidentment, aquí hi juga un paper molt important de nou el reforç.

Limitacions de la teoria
La principal limitació de caràcter general d’aquesta teoria de l’aprenentatge és que **no pot donar resposta al perquè dels raonaments cognitius i pensaments complexes** (Benito: 5), ja que només dóna resposta a l’aprenentatge d’elements concrets mitjançant la simple repetició d’uns models o conductes, però no ofereix la resposta a com s’estableix la relació i els vincles cognitius que hi ha amb resta de models que s’aprenen mitjançant aquest sistema.

Relacionat amb el punt anterior, hi ha el cas concret de l’aprenentatge de les llengües, que és d’on el Conductisme ha rebut més crítiques. En aquest apartat, Noam Chomsky va ser el primer d’enderrocar el Conductisme amb el següent enraonament: //si els humans aprenem mitjançant la imitació de conductes/models, com pot ser que siguem capaços de produir frases, conceptes... que mai hem sentit abans?// (1959). A més, si realment aprenguéssim només per imitació, no podríem dir coses a les quals no hem estat mai exposats, però som capaços de fer-ho. Llavors la teoria Conductista es desmunta.

- Objectius educatius que es planteja
Cal destacar que aquesta teoria es va crear quan les tecnologies encara no havien fet la seva presència en el món de l’educació, per tant, el seu enfocament tecnològic és posterior.

L’**objectiu principal** d’aquesta teoria és proporcionar un context de models i conductes que l’estudiant ha d’aprendre mitjançant els passos: //Stimulus – Response – Reinforcement//, descrits anteriorment.

Com a conseqüència, totes les activitats esdevenen pràctiques controlades, on l’alumne no té llibertat per crear o decidir, sinó que la seva feina (objectiu educatiu) es basa en observar, **imitar i repetir infinitament fins formar l’hàbit en qualsevol aprenentatge**.

El **tipus d’activitats** per assolir aquest objectiu educatiu són les següents, sempre basades en la repetició: //drills// (exercicis de repetició on els alumnes repetiran moltes vegades allò que el professor els proposi); activitats de pràctica controlada, com per exemple: PPP (Presentació – Pràctica - Producció), models lineals, mecànics i repetitius; tots aquests basats en una programació exhaustiva.

- Rol de l’estudiant
El rol de l’estudiant es basa en **imitar** i **repetir** el model o conducta que el professor li dóna. Això ho farà mitjançant activitats molt mecàniques, repetitives en pràctiques controlades pel professor, fins que formi l’hàbit corresponent.

És, per tant, una metodologia **centrada amb el professor**, i no pas amb l’estudiant. El rol d’aquest queda **reduït**, sense deixar-li marge per la pròpia creació ni per la potenciació de processos cognitius. Alguns autors defineixen l’estudiant en aquesta metodologia com un mer //robot//.

- Interacció entre estudiants
L’existència d’interacció entre els participants és **gairebé nul·la**, ja que aquest model es basa en la mera repetició. Això no vol dir que no hi pugui haver exercicis en parelles (rarament), però aquests es basen amb la imitació del model o conducta. Llavors, no es pot dir que hi hagi una interacció real.

- Rol del docent
Tal i com hem dit és tracta d’una metodologia **centrada amb el professor**. La feina d’aquest és la de **proporcionar** uns models o conductes als estudiants, els quals els hauran d’imitar. El professor **controlarà** aquesta imitació i les seves repeticions en els exercicis i els proporcionarà la **retroalimentació** necessària per que aquests formin els hàbits correctament. A més, com a conseqüència d’aquesta metodologia, el professor ha de **crear** un seguit d’activitats mecàniques i repetitives, les quals les haurà de plasmar en una **programació lineal exhaustiva**. En cap moment donarà llibertat de creació o expressió als seus alumnes.

- Criteris i instruments d’avaluació
Bàsicament **s’avalua si s’ha assolit o no l’hàbit** (o coneixement) que es pretenia ensenyar. Aquesta avaluació la fa el professor mitjançant **activitats lineals, controlades pel professor**, **exactament iguals** que les utilitzades en el procés d’estímul i resposta, ja que l’estímul ha de ser el mateix per obtenir la mateixa resposta. Sí és així, l’estudiant demostra que ha assolit l’objectiu: ha adquirit un hàbit gràcies a l’associació estímul-reposta produïda per la constant repetició d’aquests.

**- Exemple**
media type="youtube" key="xIx2P1HG3-k" height="385" width="480"

Realment, la única manera d'aprendre no és a través de la imitació de models, tal i com hem pogut veure en algunes de les limitacions de la teoría, però en resulta una part important també durant el procés d'aprenentatge, sobretot de manera no explícita. La imitació dels comportaments o models s'apren gràcies a l'associació que se'n fa. En aquest vídeo, podem veure com els nens aprenen imitant dels models de manera no explícita, i associen aquell comportament amb allò correcte, a imitar.


 * Bibliografia: **
 * Benito, Manuel. (2009). //Desafíos pedagógicos de la escuela virtual. Las TIC y los nuevos paradigmas educativos//. Telos, cuadernos de comunicación e innovación. Número 78.
 * Bradbury, John. (2007). //English language teaching methodology II//. Pack of the //English// // language teaching methodology II // subject, English Philology department, UAB.
 * Harmer, Jeremy. (2006). //The practice of English language Teaching//. Longman, 3rd edition. Malaysia.
 * Siemens, George. (2004). //Una teoría de aprendizaje para la era digital//.
 * Urbina, Santos. (1999) //Informática y teorías del aprendizaje//. Píxel-Bit: Revista de mitjans i educació.